Revolverisankari käveli väsyneenä saluunan poikki.
Pitkä matka Cheyennesta oli ollut raskas.
Kuka puhuu?
Hän katsoi epäluuloisesti ympärilleen.
Vuodet lainsuojattomana -
olivat opettaneet hänelle, että kovuudella selviää tilanteesta, -
johon älykkyydellä ei joutuisi.
Ole hyvä ja lopeta tuo. Haluan vain juoda rauhassa.
Mutta sankari ei saisi rauhaa, -
koska Hendersonin pojat odottivat nurkassa tilaisuutta tappaa hänet -
200 dollarin palkkiosta.
Onko se totta?
Yritättekö tappaa minut, kuten tämä ääni sanoo?
Ei...
Valehteli vanhin Hendersonin poika.
Miten niin?
Kysyi vanhin Hendersonin poika ilmalta.
En kysynyt ilmalta vaan kysyn sinulta, helvetin...
ääni.
Sanoi vanhin Hendersonin poika.
Älä sano "vanhin Hendersonin poika"!
Pyysi Tommy.
Vanhin Hendersonin poika.
Nuoremman Hendersonin käsi nyki revolverillaan.
Hän aikoi huutaa: "Varo, takanasi!"
Harhautus olisi antanut tilaisuuden -
ampua sankaria selkään.
Enkä aikonut!
Sama temppu taas, Johnny. Mikä siellä tänään olisi ollut?
- Ei mikään. - Johnny valehteli.
Hän aikoi sanoa "karhu".
Karhuko saluunassa, Johnny?
Johnny punastui.
Hän kaipasi turvapaikkaansa.
Omaan sänkyynsä.
Nukkejensa kanssa.
Mitä?! Ei, ei...
mulla mitään nukkeja oo.
Hän rauhoitti itsensä silittämällä mielessään nukkensa hiuksia -
ja kaatamalla kullekin kupin teetä.
Eeeiii.
Hetkinen, hetkinen.
Pidätkö teekutsuja nukeillesi?
Mutta sitten jokin nuoremman Hendersonin haavoittuvuudessa avasi sankarin sydämen.
Eikä avannut.
Hämmentävät tunteet nousivat pintaan.
Eikä...
Hän alkoi kuvitella nuorempaa Hendersonia sylissään ja silitti hänen rasvaista tukkaansa.
- Enkä! - Ja sitten ensisuudelmansa nuoremman Hendersonin kanssa.
- Se ei... - He molemmat kikattavat sen kömpelyydelle.
He tietävät, että seuraava on parempi.
En kuvittele sellaista!
Mielessään kylläkin.
Enkä kuvittele!
Kylläpä.
Enpä, ja se siitä!
Kylläpä.
Jumalauta!
Maksaisitte huoneesta.
Miksi uskoisimme tätä ääntä?
Sitten sankari sai idean.
- Hei, sinä. - Minäkö?
Ajattele lukua yhden ja sadan väliltä.
Katsotaan tietääkö ääni mitään.
Selvä se.
Suihin-vaan-Sally alkoi ajatella lempilukuaan, -
joka oli 32.
Sitten hän ajatteli kutiavaa alapäätään -
ja muutti mieltään lukuun 76.
Seuraavaan lempilukuunsa.
Ääni on oikeassa!
32 on lempilukuni.
Mutta vaihdoin 76:een.
Entä alapääsi?
Se on kutissut kauheasti aina lauantaista asti, Bill.
Tiedätkö mitään siitä?
En...
Hän tiesi.
Mutta palataan siihen myöhemmin.
Ääni ilmeisesti tietää kaiken.
Silloin sankari huomasi, että baarimikko oli musta.
Se oli vielä epätavallista lännessä, -
mutta sankari päätti hyväksyä sen.
Kiitos kai.
Kaupunkilaiset olivat ylpeitä ennakkoluulottomuudestaan.
Näin on.
Mutta tuntisivatko he samoin, -
jos he tietäisivät, että Sam oli pannut Ned Schillingin vaimoa?
Mitä?!
Rauhoitu, Ned.
Jokainen on tehnyt niin.
Minäkin.
Olet oikeassa.
Ja Elijah Jessupin siskoa.
Se ei sovi, Sam.
Varo, Jessup.
Laske aseesi tai ammun sinut kahtia.
Tuo musiikki...
Eikö se kuulostakin pahaenteiseltä?
Pahaenteiseltä...
Mitä se tarkoittaa?
Kuin jotain pahaa olisi tapahtumaisillaan.
Kuten... tulitaistelu.
Upea kuoleman baletti oli valmis esitettäväksi.
Verta ei säästettäisi, mutta kenen ensin?
Hetkinen. "Kuoleman balettiko"?
Mitä helvettiä?
Ääni taitaa haluta, että tapamme toisemme.
Sankari näki tilaisuutensa ampua Tommy hengiltä.
Ei, ei, ei! Odota!
Valetta. Näetkö?
Käsi ei ole lähelläkään asetta.
Myönnetään. Se ei ollut totta.
Mutta tämä on.
Tommy Henderson rakasteli eilen Bill Jessupin vaimoa.
Eeeiii!
Rakastelitko äitiämme?
Siinä kävi niin, että...
Olet kuollut, Henderson.
Sanoi Gabriel.
Hän oli vasta toimittanut kermaa veljensä vaimon peräporstuaan.
Pyllyyn siis.
Mitä?!
Kuinka saatoit? Oman veljesi.
Vaikka Billistä totuus olikin vastenmielinen, -
ironia oli osuvaa.
Ymmärrän... mihin tämä johtaa.
Vedän inhoni pois heti, jos mahdollista.
Hän oli säännöllisesti hiipinyt Paul Valentinen navettaan.
Hyvä, tämä riittää. Meidän pitäisi unohtaa koko juttu.
Hän oli sekaantunut Paulin lempilampaaseen, Marthaan.
Voi pojat.
Marthaanko, Bill?!
Sen takia minä olen kutissut!
Nyt kaikkien pitää rauhoittua.
Pelaamme äänen pussiin.
Onhan tässä kaupungissa ollut yllättävän paljon uskottomuutta.
Eläimiin sekaantumisen pitäisi varmaan loppua.
Ja minä saatan olla homo.
Mutta jos alamme ammuskella, ääni voittaa.
Ääni taitaa antaa meille mahdollisuuden.
Maailmassa jossa syvimmät ja synkimmät salaisuutemme paljastetaan yksitellen, -
alamme ehkä tehdä häpeämiämme asioita.
Ja alamme hyväksyä asioita, joita emme ole uskaltaneet.
Hitto, tämä voi olla uuden utopian alku.
Yhteiskunta perustettuna oikeuden- mukaisuudelle ja suvaitsevaisuudelle, -
jossa voi olla rikas tai köyhä.
Tai nainen!
Jokin roti tässäkin.
Ydinajatukseni on, että kun ääni näyttää huonoimmat puolemme, -
me näytämme parhaamme!
Kuka lähtee mukaan?
Se oli hyvä puhe.
Ja tarina olisi voinut päättyä toisin, -
jos muut eivät olisi saaneet tietää, -
että sankari oli eilisiltana tappanut -
John McCullersin nuorimman pojan, -
koska "hänen henkensä haisi kiinalaisperseeltä".
Herra McCullers, oletan.
Se oli todellinen kuoleman baletti.
Kun raaka verilöyly oli ohi, -
kaikki olivat kuolleita.
Paitsi Sally.
Kutiava huora.
Hän juhli raapimalla porstuataan.
Hän ei aavistanut, että hänet raatelisi hengiltä -
raivotautinen susi seuraavana päivänä.
No, voi vittu.
REVOLVERISANKARI suom/synk: subisebbo